![](https://pestisracok.hu/wp-content/uploads/2024/08/red_domino_indochina-1000x600.jpeg)
Az 2. világháborút követő években az amerikai külpolitika hisztérikusan félt attól, hogy Kína és (É-)Korea után sorban esnek el Dél-Kelet-Ázsia államai, és kerülnek szovjet befolyás alá egy helyi, kommunista kormány irányításával. A vietnámi háborút is emiatt nem voltak képesek elengedni, rettegtek, hogy Vietnám után az Indokínai-félsziget többi országa következik, aztán Malajzia, Indonézia, Burma és végül India is szovjetbarát, kommunista uralom alá kerül. Oktalan volt a félelem, de nem tanultak belőle, sőt. Ma ugyanettől rettegnek, csak Ukrajnától húzzák a vonalat Portugáliáig.
Az amerikai progresszió mindig furcsa képzeteket ébresztett a republikánusokban és a demokratákban egyaránt. Szentül meg voltak győződve róla, hogy a szélsőbalos, anarchoszindikalista egyetemi ifjúság szerelme Szovjetunió iránt megalapozott, Moszkva tényleg reális és vonzó alternatívát kínál a világ szabad országai számára. Ezért hol katonai erővel, hol diplomáciával, de legfőképpen gazdasági előnyökkel és izgalmas társadalmi mintákkal tartották a „keleti frontot”. Azonban, eltekintve az arab világ kurta-furcsa szocialista kísérleteitől, a volt indokínai gyarmatok világháborúban teljesen leharcolt lakosságán kívül csak a Nyugat lefizetett és/vagy hülye értelmisége és a hülye egyetemi ifjúsága rajongott a szovjet berendezkedésért. Utólag bölcs az ember, de ma nyugodtan kijelenthetjük: túlzott volt az ijedtség, felesleges volt 50 ezer fiatal amerikainak meghalnia a dzsungelben, a kommunizmus nem terjedt tovább Indokínánál.
A miért a fontos, nem a hogyan. Azért nem terjedt tovább a kommunista fertőzés, mert Amerika sokkal vonzóbb volt minden épelméjű ember és épeszű társadalom számára, mint a szürke, csóró és erőszakos Szovjetunió. Amerika tett is azért, hogy vonzó legyen, gyakrabban forgatta a répát a botnál, amikor maga mellett érvelt. A botot csak akkor, mindig utólag vették elő, amikor egy-egy, kommunista puccskísérlet nyomán kitört polgárháborúba avatkoztak be. És ez így rendben is volt.
A hisztéria nem tévútra vitte őket, bár néha túlzásokba estek. Lásd Vietnám!
Ma az amerikai külügyi adminisztráció arról szeretné meggyőzni a világot, ha nem állítjuk meg Oroszországot Ukrajnában, akkor dől a dominó: következnek a balti államok és Lengyelország, majd Németországon keresztül egészen Portugáliáig hatolnak, miközben a csecsenek átkelnek az Alpokon, hogy bevegyék Olaszországot és lendületből Máltáig menetelnek, ahova úszva, csak rájuk jellemző rövid karcsapásokkal érkeznek meg. Ennek ugyan semmi realitása nincs, de a hisztéria legritkább esetben áll a racionalitás talapzatán.
A mostani hisztérikus félelem a dominóelvtől teljesen mértékben alaptalan. Még annyi sincs benne, mint az eggyel korábbiban. És ez akkor is így van, ha a nyugati társadalmat fertőző woke-lepra miatt Putyin Oroszországa már nem a pokol hetedik, hanem csak a negyedik bugyra innen, a még majdnem teljesen normális Közép-Európából nézve. Ha Oroszország nagy nehezen eljut Kijevig, akkor is minimum 10 évig még hadosztály méretű attrakciókkal lesz kénytelen győzködni az ukrán polgárokat a fényes közös jövőről, pont úgy, mint a 2. világháború után. Aztán szépen lassan megint szétesik a birodalom, de ha minden szerencsésen alakul Putyinék számára, akkor is Kazahsztán visszaédesgetésével lesznek elfoglalva a következő 50 évben. Meg a kínaiak elhesegetésétől a szibériai lágy alfelükről.
Vagyis teljes mértékben indokolatlan az a hisztéria, amivel az amerikai külügyi adminisztrációval győzköd minket. Oroszország ránk nézve teljesen ártalmatlan, amennyiben nem kezdünk atomfegyvereket hajigálni egymásra. Akkor meg tökmindegy, mert utána nem a társadalmi modellek fognak versengeni egymással, hanem túlélők harcolnak egymással konzervért és jódtablettáért.
Ballibebb
2024-08-18 at 09:21
Anno ugyanitt mondta Orban, Bayer, hogy az ukranokat se fogják megtámadni…
kaktus úr
2024-08-18 at 07:48
A szovjetek,akik ràtelepedtek az
oroszokra is…
Bakonyi Gábor.
2024-08-18 at 07:42
A gond azzal van, hogy manapság nem a náci Németország, és nem is a kommunista Szovjet Unió a fő fészke az őrült és aggresszív ideológiáknak, hanem éppenséggel az USA-EU tandem. Az USA gyorsan veszíti el a maradék vonzerejét is. Korábban az USA úgy pózolhatott, mint az épeszűség védelmezője, de manapság ennek éppen az ellenkezője az igaz. Másrészt at USA-EU tandem éppen azzal van elfoglava, hogy saját szövetségeseiket, illetve tagállamaikat tegyék tönkre. Valaha az Osztrák-Magyar monarchiában is hasonló volt a helyzet: azzal foglalatoskodtak, hogyan tegyék tönkre Magyarországot, az egyik tagállamot. A végeredmény az összeomlás lett, úgyhogy az USA-EU tandem birodalom sorsa sem lehet majd más, ha ezen az úton haladnak tovább…
Tehát az USA-EU tandemnek nem az Oroszoktól kellene rettegnie, hanem inkább saját magától!…
Frakk
2024-08-18 at 07:32
Teljesen eltévedt az szerző az ideológiák dzsungelében. Az elmúlt 100 évben a szocialista, demokratikus, népi stb. kifejezések jelentése teljesen elfajult. Ezeket nem is érdemes használni, mert minden tábor mást ért alatta. A fent pedzegetett képzet, félelem vagy hisztéria pedig csak egy kísérő jelensége annak, amikor a “long confidence game” keretében a megvezetett balekok ész nélkül kapkodva próbálnak árnyékra vetődni.
A legfontosabb, amit tudni kell a mai bábeli nyelvzavarban, hogy aki bürokratikus intézményektől várja, hogy kinyalják neki, azt megb@sszák. Ez általánosan érvényes az ENSZ szervezeteitől az önkormányzatok szintjén át a civil szervezetekig, egyesületekig mindenre, ahol felelőtlen szociopatáknak lehetőség adódik arra, hogy más pénzét költsék.
Holló
2024-08-18 at 07:20
Újabb fejezet a “hagyjuk csak az oroszokat azt csinálni, amit akarnak” című #nemoroszpropaganda könyvetekben…
bl
2024-08-18 at 07:19
A szovjetért pont azok lelkesedtek, aki ma a woke-gender-noborder-drogliberó-stb őrületekért is lelkesednének. Az őrület univerzális.